Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
DUPĂ BENZILE DESENATE DE JIRÔ TANIGUCHI ȘI BAKU YUMEMAKURA
Să mergi.
Să urci.
Și iar să urci.
Tot mai sus.
Și pentru ce?
Mă numesc Fukamachi Makoto.
Fac fotografii pentru reviste.
În acel an, urcam cu echipa japoneză pe versantul sud-vestic al Everestului.
Aici tabăra de la bază. Recepționați?
Sunt Tanaka. Recepționez.
Vine un front masiv. Întoarceți-vă!
Aproape am ajuns, nu ne întoarcem acum.
Sunteți în urmă. O să vă prindă viscolul.
Ne încercăm norocul.
E prea riscant. Aveți întârziere mare.
Mă auzi? Tanaka?
N-au atins vârful. Am pierdut vremea.
- Ce? - N-au trecut de 8.000 de metri.
Nici cu oxigen?
Nu erau pregătiți. Nu așa se face versantul sud-vestic.
- Până unde au ajuns? - După tabăra 5.
Tanaka și Goto s-au descurcat, dar au întârziat.
Pe creastă era vreme rea și s-au întors.
Ai destul pentru două pagini?
- E ultima dată când fac asta. - Nu te mai plânge!
Ești în aer liber, vezi lumea.
Îmi pierd vremea. Fotografiile sunt vax.
- Ne vedem luni, la redacție. - Da. Salut!
Fukamachi, ți se încălzește berea!
- Da. - Ești în urmă cu un rând.
Bine, vin.
- Salut! - Bună ziua!
- Ziarist? - Da.
Cauți un subiect?
Ce zici de aparatul lui Mallory?
Poftim!
Aparatul lui Mallory. Uite!
Autentic. De pe munte.
Cunoști povestea?
E un subiect bun, nu?
Îți fac un preț bun.
Ce tot îndrugi?
10.000 de rupii. 200 de dolari. Un chilipir!
Las-o baltă!
Fraierule!
Habar n-ai ce ratezi.
- Alo… - Ați sunat la Nepal Airlines.
Toate liniile sunt ocupate. Vă rugăm, reveniți!
Știu că nu pot da lovitura zilnic.
Așa stau lucrurile.
Dar începeam să mă întreb ce căutam acolo.
- N-aș face asta. - Ce-ai făcut cu el?
Nu e cazul să te înfurii.
Îți pot explica!
Încetează!
- Alo! - Dă-mi-l napoi!
Bine, stai!
Poftim!
Așteptați!
Habu.
Hai odată!
REVISTA LUNARĂ DE GEOGRAFIE
Vârful Everest a fost atins în 1953.
Dar nu fusese prima tentativă.
În 1924,
pe 8 iunie, la 12:50,
englezul George Mallory și coechipierul său au fost zăriți
pe creasta nordică, aproape de vârf.
Nu s-au mai întors. Nimeni nu știe dacă au izbutit.
Se știe că aveau un aparat foto, ca să-și dovedească victoria.
Un Vest Pocket Autographic.
Dacă s-ar găsi aparatul și s-ar developa filmul,
s-ar elucida misterul care îi frământă pe toți de atunci.
A fost Mallory primul cuceritor al Everestului?
Dar…
exista o problemă.
EDITURA YU
Am căutat, am întrebat la prăvălii. Nimic. Tipul e o nălucă.
Sunt sigur că era el.
Habu Jôji?
- Acel Habu Jôji? - Mai știi altul?
A dispărut acum mulți ani. Și apare brusc, cu aparatul lui Mallory?
Sub nasul tău?
Era un alpinist bun.
Poate a găsit cadavrul lângă vârf și a luat aparatul.
Mallory e căutat de 70 de ani.
Dacă ar fi fost găsit, am ști. Poate nu e Habu.
- Dar asta? - Nu e singurul cu degete lipsă.
Chiar și așa, nu e o dovadă. Vest Pocket e un model de serie.
Știi bine.
Nu. De ce s-a bătut că tipul ăla, atunci?
De ce nu l-ai întrebat?
L-am căutat, dar știi cum e Kathmandu.
În fine, până atunci,
o iau pe asta pentru copertă.
Asta nu e rea, dar trebuie reîncadrată.
Reușita lui Mallory ar schimba istoria alpinismului.
Primul om pe Everest. Nu putem ignora subiectul.
Trebuie să dau de Habu.
E cunoscut aici. M-aș putea informa.
Aparatul e îngropat în zăpadă, cu Mallory.
De Habu li se rupe tuturor.
Las-o baltă!
Dacă developez filmul, am exclusivitate la poze?
Și un procent la dreptul de reproducere.
Bine. Da.
Habu avea să fie greu de găsit.
Nu mai avea adresă, rude sau prieteni în Japonia.
- Alo? - Da?
Sunt Fukamachi Makoto. Sunt jurnalist.
- Voiam să discutăm despre Habu Jôji. - Cine?
Habu Jôji.
În anii '60 era destul de cunoscut.
Pin viteza și stilul să unic, era considerat un fenomen.
Înregistrase niște premiere, escalade de iarnă, recorduri de viteză.
Printre alpiniști, cariera lui părea promițătoare.
Se spunea chiar că e vârful generației sale.
Dar, într-o bună zi, a dispărut. Deodată.
S-a evaporat. Ce s-a întâmplat cu el?
- Ia rucsacul ăsta! - Mă descurc. Mersi.
- Unde e rucsacul cu carabinele? - Sub scaun.
Cine a încolăcit frânghia asta?
- Îți car eu rucsacul? - Altceva?
E-n regulă.
Hai, vino cu mine! Doar o săptămână. Sunt trasee foarte tari.
Nu pot, Habu. Abia ne-am întors.
Serviciul nou e important. Nu pot pleca.
Îi spun eu șefului tău că ești mai productiv după escalade.
- Aiurea! - Bowling, sâmbătă?
- Da. - Bună idee!
O să vă fac praf.
Băieți! Sâmbătă, bowling! Veniți?
Da. Sunt maestru la strike.
Dar sâmbătă mergem la alergare. Ai uitat?
Nu, normal că nu.
Îmi pare rău, nu putem sâmbătă.
Am plănuit de mult.
Vești bune, domnilor!
L-au concediat pe Toshiro?
- Primim mașină nouă? - Și mai și. Mergem în Nepal.
Am găsit un sponsor pentru expediția pe Annapurna.
Dar acoperă doar jumătate din costuri. Restul puneți voi.
- Da. - Bine.
Știu că nu vă permiteți toți.
Dacă avem succes, data viitoare ne crește finanțarea.
Nu uitați să faceți cerere de viză până luna viitoare!
Ne trebuie echipamente. Aș vrea să discutăm împreună.
- Toshiro, te ocupi de conturi. - Da, nicio problemă.
Vă dau formularele pentru permise.
Durează, așa că nu ardeți gazul…
De ce ei? Sunt nepregătiți.
Nu se antrenează, o țin numai într-un chef.
Nu urcă nici 50 de zile pe an.
Noi trebuia să mergem. Suntem mai buni!
Doar fiindcă își permit banii!
Ție ți se pare normal?
Aruncă naibii aia!
De-aia gâfâi la altitudine mare.
Bani, sponsori…
Dacă am fi vestiți, am avea sponsori.
O să ne facem un renume. Facem ceva ce n-a mai făcut nimeni.
- Te bagi? - Da. La ce te gândești?
Coasta Dracului.
Iarna? Ești nebun. E imposibil. Nimeni nu face asta.
Tocmai.
Tot aici ești? Ești ultimul.
Prima ascensiune de iarnă pe Coasta Dracului. Deloc rău.
Da. Ai avansat? Ai vreo pistă?
Am sunat la ambasadă.
Habu a fost în Nepal acum opt ani, dar i-a expirat viza.
Tipul se ascunde. De-aia a fugit de mine.
- Ce legătură are cu aparatul? - O să-l găsesc.
Bine.
Distracție plăcută!
Ceilalți membri ai clubului eșuaseră pe Annapurna.
Se întorseseră teferi, dar fără să atingă vârful.
Închin în cinstea lui Inoue și Habu.
- Da. Mulțumesc. Noroc! - Bravo!
Habu își luase revanșa.
Bravo, flăcăi!
Noroc că ne-ați salvat imaginea!
Alții să ia exemplu!
- Am fost prudenți. Siguranța primează. - Profesioniști.
Totuși, Coasta Dracului! E incredibil, pe vremea aia rea.
Au avut noroc, atâta tot.
N-a fost noroc.
Am instalat bivuacul și am așteptat momentul propice.
Îți trebuie o zi senină. Se topește zăpada de pe traseu.
Ger noaptea. Îngheață zăpada rămasă. Nu cade pe tine. Atunci pleci.
Doar că ziua a început să ningă și ne-am luat-o.
Da, căderile de zăpadă ne-au incomodat.
- Viteza contează. - N-am pierdut vremea!
Cea mai dificilă a fost căderea gheață de pe cornișă.
Să fi văzut! Un adevărat baraj!
Dar am găsit un pasaj.
N-a fost ușor, dar trebuia încercat. N-am mers degeaba.
Tu unde erai atunci, Inoue?
Haide! Noroc!
Stați puțin!
Inoue s-a descurcat bine, dar eu deschideam calea, deci…
E ca și cum te-ai cățărat singur.
Nu. Dar, într-un sens, da.
Habu!
Ce? E adevărat. Am fost mereu în față.
- Ce te-a apucat? - Poftim?
Nu mai fi așa de aspru! Unde ți-e spiritul de echipă?
Nu îl criticam pe Inoue. Doar că…
Dar înțelegi că e jignit?
Am spus ce s-a întâmplat. N-am ce face dacă-l supără.
S-a uitat în jur, panicat.
Nu-și găsea cheile.
Le-a căutat peste tot. După o oră, le-a găsit în buzunar.
Vă vine să credeți?
Apropo de echipă! Buntaro insistă să urce cu tine.
Nici vorbă! E prea tânăr. M-ar încetini.
Știu niște tineri alpiniști care s-ar descurca.
Unul m-a căutat într-o zi. Voia să intre în club, dar nu avea vârsta.
Cum zicea?
„Dle Ito, primiți-mă în club!”
Hai, mai gândește-te! L-ai face fericit.
Mereu există riscuri. Sunteți legați în coardă.
Partenerul e rănit sau leșinat. Nu poate urca.
Se clatină în coardă.
Te trage. Ai dat de necaz.
Ce faci? Tai coarda sau nu?
Pur și simplu? Nu știu.
Dacă nu reacționezi rapid, cădeți. Trebuie să alegi.
Eu n-aș tăia-o. Nici gând. N-aș putea.
Dacă ai fi tu la capăt, n-aș ezita.
Eu aș tăia-o.
N-are rost să murim amândoi.
Și dacă tu atârni în coardă? N-ai vrea să se mai gândească partenerul?
Nu, fiindcă nu există altă soluție.
Dacă o să cad, nu stați pe gânduri! Nu v-aș lua-o în nume de rău.
Încă un rând?
Da, desigur.
Habu!
Voiam să te felicit pentru Coasta Dracului.
Hase. Hase Tsuneo.
Da… Pasul Takizawa, vara trecută?
Recordul de viteză? Felicitări!
Mă bucur că am dat de tine. Sunt curios…
Nu sunt mulți pereți așa. Nici în Europa.
Cum ai făcut? Spune-mi!
Ai urcat vreodată iarna?
N-am vrut să presez.
Am ridicat bivuacul și am așteptat.
Îmi trebuia o zi senină. Se topește zăpada de pe traseu.
Ultimul pasaj pe gheață e tehnic. Trebuie să ții ritmul.
- Dar te pricepi la viteză. - Mulțumesc pentru sfaturi.
Ataci Coasta Dracului?
Da. Plec mâine.
Bine. Cu cine?
Cu nimeni. Mă duc singur.
Acum, evenimentul sportiv al săptămânii.
Da, fără nicio exagerare.
Tânăra speranță a alpinismului, Hase Tsuneo,
a escaladat Coasta Dracului, iarna, de unul singur.
O premieră.
Coasta Dracului? Singur? Incredibil!
Nu cred că se va opri aici. O să mai auziți de el!
Hase Tsuneo! Stați cu ochii pe el!
Acum, baseball.
Echipa Bizonii din Osaka s-a calificat în Liga Pacificului,
cu două strikeouts fenomenale ale lui noului jucător, Sakamura…
ALPINISTUL
HABU JÔJI
O săptămână?
Așa, din senin?
Te-ai țicnit? Și ce vrei să faci?
Să urc pe munte. Vă rog!
Pe munte? Cred că visez.
Nu. Îmi trebuie forță de muncă. Nici gând!
La treabă! Mai sunt trei camioane de descărcat.
Demisionez.
- Zi-i că sunt în ședință! - Bine, domnule.
Ba da, îl plăceam.
Dar era așa de…
Nu știa să se oprească. Voia să escaladeze întruna.
Era să fiu dat afară din cauza lui.
De asta n-ați mai urcat cu el?
Nu. Cu timpul, am înțeles ceva.
La el, partenerii nu prea contau.
Eu, și mai puțin.
Eram acolo ca să poată urca mai sus, atâta tot.
Nu voiam să-mi petrec viața în urma lui.
Așa că m-am oprit.
După aceea,
n-au mai rămas mulți care să urce cu el.
Domnule Habu!
Ce mai faci, Buntaro?
Bună, Ryoko!
Scuze, dle Habu, n-am vrut să vă deranjeze.
Urcați pe Coasta Vântului?
Lăsați-mă să vin! N-o să vă ies din cuvânt!
Ce-ar spune Inoue dacă l-ai înlocui?
Sosește în curând.
Știu că nu aveți partener.
Lăsați-mă să vin! Vă rog!
Nu ești pregătit pentru traseu. E prea tehnic. Nu te pot lua.
M-am antrenat săptămâni în șir. Am avansat.
Prizele abia se văd. Stânca e friabilă. E prea riscant.
Hai, pleacă acasă! Te așteaptă sora ta.
Atunci, o să urc singur.
Buntaro!
Ai escaladat în sală?
Ai o priză la dreapta. Mai sus!
Așa!
Continuă! E bine!
Ai făcut progrese.
- Mulțumesc, dle Habu. - Nu, serios.
Te-ai descurcat bine. N-a fost ușor.
Am un profesor bun.
Aș putea urca oriunde cu dumneavoastră.
În Alpi, chiar și în Himalaya!
Am putea escalada Everestul împreună!
Da. Mai întâi să depășim cornișa asta.
Să nu ne prindă noaptea.
Ești prea mic pentru bivuac.
Bravo! Ai depășit ce era mai rău.
Am ratat două. Îmi pare rău.
Nu contează, mai e destul.
După povârniș, e mai ușor.
Te odihnești puțin?
Nu. E-n regulă. Ne odihnim pe urmă.
Atunci, reluăm.
Poftim!
Alungește-mi coarda!
Buntaro!
Buntaro, mă auzi?
Buntaro, răspunde-mi!
Sunt aici!
Ești rănit?
Piciorul!
Poți ajunge la perete?
Iartă-mă, Habu! Îmi pare rău!
Poți ajunge la perete?
Nu.
E prea departe.
Bine. Poți urca înapoi cu un nod Prusik?
Bine.
E-n regulă. Suntem asigurați.
Buntaro! Mă auzi?
Da!
Îmi pare rău.
E vina mea.
O să încerc să te trag.
Coarda se sfâșie de stâncă.
Dacă mai trag, se rupe.
Iartă-mă! Nu m-am ridicat la înălțime!
Lasă prostiile! Te descurci foarte bine!
Vom găsi o soluție. Vei vedea.
După asta, o să mergem în Alpi.
Împreună.
Da, o să mergem.
O să mergem.
Îți promit.
Iartă-mă, Buntaro!
Iartă-mă!
Buntaro!
Nu!
Buntaro!
Veniți cu noi, doamnă!
CAFENEAUA BROTHER'S
Niciun nume, doar bani.
- Dar am știut imediat că e el. - Se simțea vinovat.
De ce? Pentru moartea fratelui meu?
Pe atunci, voiam asta.
Era mai ușor. Dar mi-am dat seama că nu e vina nimănui.
Buntaro insistase să meargă cu el.
Nu poți împiedica omul să facă ce vrea.
Chiar dacă e absurd. Chiar dacă e periculos.
Era fascinat de Habu.
Voia să facă tot ce făcea el. De fapt, chiar era ca el.
Voia să urce întruna. Tot mai sus.
Și pentru ce?
Pe scurt, am primit scrisori câțiva ani.
Din Japonia. Apoi, din Nepal. Dar, de trei ani, nimic.
Din Nepal? Aveți o adresă? Ceva prin care să-l găsesc?
Nu lăsa adresă, nu scria nimic, nu semna.
Îmi pare rău, nu vă pot ajuta.
Ei bine…
Apropo, nu mi-ați spus.
De ce îl căutați pe Habu? Pentru un articol?
Ar putea să ne dea informații importante despre…
Despre?
Everestul a fost cucerit în '53, știați?
Nu.
În fine, s-ar putea ca un alt alpinist…
Nu contează.
Sper să găsiți ce căutați. La revedere!
Și eu sper.
Mai e ceva.
În ultima scrisoare era o însemnare. Singura.
Scria că, de acolo unde pleca, nu va putea să continue.
Și că îi pare rău. Asta e.
Pe atunci,
printre marile provocări ale alpinismului
era să urci cei trei mari versanți nordici ai Alpilor, iarna, singur.
Eiger,
Matterhorn
și Grandes Jorasses.
Vestita trilogie de iarnă.
Habu plecase în Europa, să înfrunte provocarea.
Dar nu era singurul.
Și Hase Tsuneo era acolo.
De data asta, Habu avea un avans în fața adversarului.
După două vârfuri cucerite,
era pe Pintenul Walker, aproape de victorie.
E cineva acolo?
Vino să mă iei!
Habu?
Domnule Habu?
Luați-mă cu dumneavoastră!
Nu! Nu ești aievea!
Luați-mă, vă rog!
- Îmi pare rău. - Vă rog!
Îmi pare rău.
- Mergem în Alpi? - Nu!
Nu! Pleacă!
Haide, Habu!
Ascultă! Habu!
Când a sosit salvamontul,
Habu petrecuse trei zile și cinci ore pe stâncă.
Un om normal ar fi murit de frig, dar nu și el.
Îl zărise echipa lui Hase.
SALVAREA ALPINISTULUI JAPONEZ PE PINTENUL WALKER
Îi datora viața rivalului său.
Habu pierduse etapa, dar era un miracol că mai trăia.
HASE TSUNEO, ÎNVINGĂTOR ABSOLUT
MAGAZIN DE ECHIPAMENTE DE ALPINISM
Acum, în lumea alpinismului.
ACTUALITATE
Tragedie, ieri, pe Everest.
Vedeta alpinismului japonez, Hase Tsuneo,
și-a găsit moartea într-o avalanșă,
pe când escalada singur temutul versant sud-vestic.
După ore de căutări,
salvamontul i-a găsit trupul neînsuflețit
la peste 6.000 de metri, în valea vestică,
numită și Valea Tăcerii, nume cu o conotație tragică astăzi.
Asta n-a schimbat nimic. Pentru el, competiția continua.
De asta a plecat, să termine și el escalada.
- Pe bune? Iarna e imposibil. - Pentru el, nu.
Poate, dar n-a făcut-o.
Și n-ai găsit aparatul foto.
Nu e genul care renunță.
E prea bătrân. Și nu l-ar sponsoriza nimeni.
Am sunat la biroul de turism din Kathmandu.
A solicitat permis acum trei ani.
- Pentru versantul sud-vestic? - Nu știu, dar l-au respins.
E prea riscant. De asta l-au respins.
- Ce tot învârți? - Poftim?
Ai dispărut o lună.
Stai închis cu documentele tale, suni în stânga și-n dreapta.
Știi totul despre tip, dar nu poți să-l găsești.
- Trebuie să fie undeva, nu? - Nu ai nicio pistă.
Fă-mi pe plac și las-o baltă! Uită de Habu și aparat!
Rezumă-te la ce știi să faci: fotografii bune.
Asta vrea lumea.
Alo?
Da, eu sunt.
Sigur. Pot ajunge mâine.
V-a intrigat povestea? Vreți să auziți restul?
Ați spus-o cu har.
Nu, am găsit ultima scrisoare de la Habu,
cea cu însemnarea.
O păstrasem. Și…
- Are adresă? - Nu, dar am observat ceva.
Priviți!
Celelalte veneau din Kathmandu, dar asta e din altă parte.
M-am gândit că v-ar interesa.
Namche Bazaar.
Îl știți?
E ultimul sat înainte de Everest.
Era acolo acum trei ani. Poate mai e.
Un singur drum duce spre Everest.
E o săptămână de mers pe Valea Khumbu.
Ținutul șerpașilor.
Habu dispăruse. Nu știa nimeni ce se alesese de el.
Dar, dacă mai era prin zonă, aveam să-l găsesc.
E cineva aici?
E cineva?
Ce faci acolo?
Bună ziua! Sunt jurnalist la o revistă japoneză.
Mă numesc Fukamachi.
- Pleacă, Fukamachi! - Nu vă rețin.
- Voiam să vorbim despre… - N-am nimic de spus.
V-am văzut în Kathmandu, cu tipul ăla.
Aparatul e un Vest Pocket. L-ați găsit pe Everest?
- Ar însemna că… - Ce? Lasă-mă în pace!
Știu că la iarnă vreți să urcați pe versantul sud-vestic.
Vreau să scriu despre asta.
Lăsați-mă să vin! Rămân în spate.
Nici n-o să mă vedeți. Doar o să fac poze.
Dacă izbutiți și sunteți singur, nu va afla nimeni.
Vreți asta? Vă trebuie dovada ascensiunii.
Aveți nevoie de mine.
N-am nevoie de nimeni. Acum, valea!
Lăsați-mă să vin! N-o să vă ies din cuvânt!
Ai întârziat. M-am oprit de multă vreme. S-a terminat.
Stați! Nu faceți asta!
S-a terminat, clar?
- Dar… - Valea!
Bine.
Știu că mai urcați.
Nu mă puteți împiedica să vin. Voi veni, auziți?
O să vă aștept în tabăra de la bază, la iarnă.
Multă vreme, în alpinism a contat cine ajunge mai sus.
Odată atins vârful, s-ar spune că s-a sfârșit întrecerea.
Dar nu e așa.
Alpinistul găsește mereu noi provocări.
Dacă nu mai sus, atunci mai dificil.
Mai rapid, solo, fără oxigen.
Nu se termină niciodată.
Everestul a fost cucerit în '53 prin Nepal,
fără oxigen, în '78,
solo, doi ani mai târziu, prin Pasul Norton.
În iarna lui '85, Hase a abordat temutul versant sud-vestic.
Nu s-a mai întors.
Versantul rămăsese necucerit iarna.
Habu voia să-l înfrunte singur, fără oxigen.
N-aș fi ratat asta pentru nimic în lume.
- Care e prognoza? - Trebuie să așteptăm.
Vântul adună norii pe culmi.
O să ningă iar.
Mai stăm trei zile. Poate patru.
Plus încă una, până se stabilizează.
O să așteptăm.
Cât crezi că va dura ascensiunea?
- Șapte zile? - Patru zile și trei nopți.
- E posibil? - Numai așa e posibil.
Știi regulile ascensiunii solo? Fără comunicare, fără intervenții.
Faci poze, atât. Dacă am probleme, stai locului.
Dacă ai tu probleme, nu contezi pe mine, clar?
Da.
Bine. Noapte bună!
Nu te grăbi să-l judeci!
Se fac opt ani de când e aici.
Opt ani de pregătiri.
Doar pentru asta trăiește. Ascensiunea asta e totul pentru el.
Nu va lăsa pe nimeni să-i stea în cale.
- Dar nu voiam… - Știu.
E bine că ești aici.
N-o să recunoască, dar, dacă izbutește, are nevoie de fotografii.
Dar tu nu ești ca el.
Aveți limite diferite. Nu încerca să-l urmezi cu orice preț!
Dacă simți că nu mai poți, nu insista și coboară!
De la 7.500 de metri, lipsa de oxigen îți va provoca migrene
și îți va fi greu să avansezi.
E ceva normal.
După 8.000 de metri, e zona morții.
Corpul nu e făcut pentru acea altitudine.
Dacă nu te miști repede, nu te mai întorci.
Ai înțeles?
Am înțeles.
Ești gata?
Dar tu?
Așa cred.
E riscant ce faci.
Altfel n-ar avea niciun sens.
De ce o faci? Hase e mort, competiția s-a sfârșit.
Tu de ce insiști să mă urmezi?
Pentru niște poze de revistă? Pentru banii pe articol? De ce?
E altceva la mijloc.
Când prinzi gustul, nu mai contează nimic altceva.
Asta e.
Aici l-ai găsit?
Era pe Everest? Chiar e aparatul foto a lui…
Mă enervezi cu întrebările. Nu e aparatul nimănui.
Fă-ți rucsacul! Mâine plecăm.
Haide!
Habu.
Nu…
Hai odată!
Habu, ce faci? Ai dormit bine?
Bine. A fost o noapte liniștită.
Ce noroc! Aici a fost viscol.
Ești în grafic?
Plec la 06:00, cum am stabilit.
Dacă ține vremea,
trec ușor de Warship Rock și ajung la Turnul Cenușiu.
Foarte bine. Anunță-mă dacă se schimbă ceva! Succes!
Habu, recepționezi?
Da. Ce e?
Se strică vremea.
Furtună înspre pasul sudic. cu rafale de 200 km pe oră.
- Se îndreaptă spre tine. Nu zăbovi! - Recepționat.
La naiba!
Hai odată!
Mișcă-te!
Fukamachi!
Alo! Fukamachi! Trezește-te!
Cum te simți? Crezi că poți escalada?
- Lasă-mă! - Nu comenta! Dă jos rucsacul!
- Nu! - Dă-mi pioletul! O să te încurce.
Dă-ți jos colțarii! Mergi pe mâna mea!
Oprește-te, nu vei reuși! O să rămânem amândoi aici!
Ține-te bine! O să reușim.
Bea!
Îmi pare rău, e vina mea.
Bea! Trebuie să te hidratezi.
De ce ai venit să mă salvezi? Erau excluse intervențiile.
Nu ești salvat. Mai trebuie să cobori. Dacă nu se îndreaptă vremea, va fi greu.
Așadar, s-a sfârșit?
Am pierdut timp. Fereastra e prea scurtă.
Singura cale e prin Banda Galbenă.
Nu, e prea expusă în perioada asta.
Și roca e fragilă.
Nu-ți ajunge coarda. Este…
Imposibil.
Ne oprim aici.
Trage-ți picioarele!
L-am găsit sus.
Lângă creastă.
Aparatul foto.
Am mai atacat versantul sud-vestic, dar fără succes.
Iarna trecută a fost vreme rea. După Turnul Cenușiu m-am rătăcit.
Vârful era lângă mine, dar nu găseam traseul.
Eram epuizat, îmi căutam un adăpost.
Și l-am văzut.
Și crezi că…
Că a atins vârful? Vei fi dezamăgit.
A fost văzut ultima oară pe la 8.700 m.
L-am găsit puțin mai sus, dar nu știu dacă urca sau cobora.
Pelicula ne-ar putea spune.
Ce importanță are?
Mulțumesc.
Pornim?
Ai grijă!
Furtuna poate reveni. După trecătoare, rafalele se pot înteți.
Și nu voi fi acolo.
Stai, doar nu vrei să…
Să fii în vale până la prânz! Nu zăbovi!
Ești teafăr?
Da. Habu s-a întors?
Încă nu.
A izbutit?
Nu știu. Ultimul contact radio a fost ieri-dimineață.
Urma să atace vârful. Părea că e bine.
De atunci, nimic.
Ceva nu e în regulă.
Poate l-a întârziat vremea rea. Trebuie să așteptăm.
Încă o zi. Doar una.
Nu are niciun rost. S-a terminat.
Să mergem!
Mi-a spus să ți-l dau.
Dacă citești asta, înseamnă că nu m-am întors.
Păstrează aparatul!
Poate vei afla ce voiai despre Mallory
și îți vei duce munca la capăt.
Dar, dacă te întrebi de ce a făcut-o,
de ce o fac eu,
răspunsul e altundeva.
Dacă ai ajuns aici, cred că știi.
Ceea ce te-a adus aici e ceea ce mă împinge pe mine să urc.
Nu știu ce este.
Dar nu m-am mai întrebat când am realizat că-mi e indispensabil.
Unii caută sensul vieții. Nu și eu.
Eu mă simt viu numai când urc.
Așa că am făcut asta până la capăt.
Fără niciun regret.
Habu avea dreptate.
Elucidasem misterul lui Mallory, dar nu era de-ajuns.
De ce să urci tot mai sus?
Ca să fii primul?
De ce să-ți riști viața așa, fără sens?
Astăzi știu.
Nu e nevoie de motive.
Pentru unii, munții nu sunt un obiectiv, ci o cale.
Iar culmea, o etapă.
Odată ajuns sus, nu-ți rămâne decât să continui.
Subtitrarea: Liana Oprea